Når du først er blevet bænket og har fået udleveret menuen, kommer de første svære valg. De store folkelige restauranter har ofte ganske omfattende menuer, og tit vil du møde en blanding af retter, som er fælles for hele Italien samt traditionelle toscanske retter. Det er i Italien med maden som med sproget: langt de fleste har tilpasset deres sprog ”rigsitaliensk”, men der er praktisk taget altid stadig en solid lokal, dialektal indflydelse. Du skal for resten ikke forvente dig, at en toscaner vil acceptere, at han skulle tale dialektalt: Det italienske sprog er jo skabt på basis af toscansk, så dialekt er noget, alle de andre taler!

I Toscana er der ikke tradition for aperitif ved bordet, og du vil yderst sjældent blive foreslået det, men du kan naturligvis altid bede om det alligevel. Tjeneren vil til gengæld samtidig med overleveringen af menuen som oftest spørge til, om du ønsker vand med eller uden bobler. De tørstigste blandt os vil her gribe lejligheden til at bede om vin i samme ombæring. Igen med forbehold for de dyreste spisesteder, vil du næsten altid kunne få husets vin i rød og hvid version, også når det ikke står på kortet. Spørg efter vino della casa, men start beskedent med un quarto, altså 250 ml, indtil du har sikret dig kvaliteten. Du kan også bare spørge, om du må smage vinen: posso assaggiare? Hvis du kommer igen, kan du altid næste gang, som jeg ynder at gøre, sige basta un litro per cominciare: en liter er nok til at begynde med.

Valget, vandet og vinen